ВЕНСАН ПЕРЕС
ПЕНЕЛОПЕ КРУЗ
ФАНФАН ЛАЛЕТО
Войната!
Преди да стане най-популярния колективен спорт,
войната започва житието си доста вяло.
Тук-там се ръгат, оревават орталъка,
но се бият юнашки.
Няколко хиляди години минават в комшийски свади,
незапомнени с нищо.
С Голямата история идва прогресът - с кремъка, прашките и лъковете,
а после - и оръдията, т.е. артилерията.
Така нещата стават сериозни.
Благодарение на модерните оръжия се стреля по-силно и по-далече.
Толкова далече, че воюващите страни могат да стоят на разстояние.
Което затруднява преценката им за нещата.
Тези, които минаха, наши ли са? - Кои, сир? - Червените.
Със зелени куртки? - С жълти.
Жълти? Това са германци. - Следователно... Врагове.
Разбира се. Германци - врагове. А в зелено са...
Ирландските ни приятели. - Разбира се.
Я, гърци! - Шотландци от клана Макгрегър.
Врагове. - Да, Грегър. Смъртен враг.
А къде са нашите униформи?
Какви бяха на цвят? Синьото доминира, надявам се.
Да, сир. Кралско синьо, пред него прусашкото синьо бледнее.
Да имаше и малко небесно синьо... - Какво мърморите, епископе?
Бихте ли благословили медалите? - Не е ли сторено?
За умиращия ръката на краля е по-ценна от тази на епископа.
Така ще ги продадеш по-скъпо.
Ако го сторя, ще изгубят вярата си.
Нашите пристигат. Ето, разпознах ги. Аквитания.
Пикардия, сир. - Да, може и така. А там е...
Не ми казвайте. Шампан? - Почти, сир. Русийон.
Почистете този бинокъл, всичко обърква.
А тези, маршале?
Нямам представа. - Не се притеснявайте. Случва се.
Както казва Тацит: "Всяка победа крие своята мрачна тайна".
Прекрасно!
Би ли ми припомнил някой как започна цялата тази история?
Господин дьо Шавил. - Добрият Шавил. Повикайте го.
Вълшебна музика. Какво е? - Обявих конкурс за полкови химн.
Похвално! Не е хубаво войниците ни да умират без фанфари.
Но липсва живец. - Прав сте.
Искам нещо с повече живец.
Елате, да не караме Шавил да чака.
Поводът за конфликта? Много просто. - Проточи се и изгубих връзката.
Борба за трона, както винаги. Започва оттук. От Австрия.
След смъртта на император Карл, не ме питайте кой поред,
дъщеря му Мария не знам си коя... - Мария-Терезия.
Не, не. Мария... Мария Не-знам-си-коя сяда на трона.
Съседите веднага възроптават - Прусия, Бавария, Саксония...
...и - дори Испания.
А ние, т.е. - Вие, Ваше Величество, подкрепихте Саксония.
Не... - Не!
Кого подкрепяме сега? - Кого подкрепяме?
Може би - Бавария? - Браво, драги Луи!
Значи ще подкрепим Бавария срещу Терезия,
мръсните англичани веднага ще се намесят, швабите - също,
а ирландците ще са с нас. - Зелените куртки?
За щастие и Прусия ще влезе в мелето с хитър финт...
...и в патакламата ние ще си отдъхнем.
И после? - Всичко е тип-топ.
Абсолютно. Така е. - Сега всичко ясно ли е?
Напълно. Абсолютно.
Ще пийна малко шоколад. Той помага за концентрацията.
Още нещо, маршале. Какво е съотношението на силите?
Шпионите ми донесоха най-точна информация за врага.
Срещу нас снощи бяха хвърлени общо 50 77 4 бойци пехота и кавалерия.
Много са. Врагът прекалява. А ние? - 46 962, сир.
Без новобранците и лавкаджиите. - 46 хиляди и колко? - 962.
Че закръглете го, де! 47 000. 47 е печелившо число.
Все по-трудно мобилизираме хора.
Значи до утре трябва да осигурите 38 доброволци. Корсини, кесията ми!
Това ще ви помогне ли да намерите 38 доблестни сърца,
готови да пролеят кръвта си за своя крал?
Или трябва за пореден път да предложа своята?
Спешна мобилизация!
Кралят дава по два пистола отгоре на калпак.
Но това важи до обяд. Останаха ми само 28 бройки.
Решавайте бързо.
Аквитания! За Бога! Най-достойният ни полк!
Вижте тази униформа!
Шапка, гамаши, колан, еполети, ширити, галони.
Ето това ви чака - униформа, храна и подслон.
И приключения! - И опасности.
Опасността, драги, е за нас, подофицерите.
А за вас е свободата да громите врага,
удоволствието да похищавате неговите къщи, изби и жени.
Хайде, де, засрамете се!
Първият, който вдигне ръка, ще получи 3 пистола.
Този! - Ама...
Няма "ама". Вдигна ръка и отиваш на война.
Хубаво ни е тук, нали? На спокойствие. Не пречим никому.
Луд ли сте? Можехте да убиете дъщеря си! Племенницата си!
Не Ви ли е срам? - Нас ли? Безсрамник!
От какво да ме е срам? Помогнах й да осъзнае красотата си.
Стига дрънка! А ти се облечи! - Кротко, бях мил с Вашите жени.
Какви жени? Имам една дъщеря. - А майка й? - Мръсник!
А леля й? - Жена ми?
Всеки с работата си - войската намалява, аз я множа.
Хванете го!
Търсим годеницата на фелдфебела. - После ще Ви помогнем. Дръжте го!
Добре дошли, господа.
Няма да се жалвам, топло е, те са пияни, аз съм хубавец,
прощавам Ви. - Не го слушайте,
той изнасили дъщеря ми. Ще се ожениш за нея, иначе...
Съжалявам, не се женя. Ще разбия твърде много сърца.
Тогава се бий. - Ще ти продупчим търбуха!
Не се женя. Не се бия. И никой нищо не ми дупчи!
Нямаш нищо в гащите! - А може би имам твърде много.
Накарайте го да се бие!
Учих фехтовка при Кокардас, който ме посвети в тайните си.
И ние ще те посветим в нашите.
Пред този плам...
...приемам да Ви дам урок по пердах на негодници и жандарми.
Първо - владейте духа си. Гневът размътва ума,
а хладнокръвието е решаващо.
Дишаме дълбоко... После се отпускаме...
И отстъпваме, още, и още, и още.
Гневът Ви изигра лоша услуга. Замъглява очите, разтреперва ръката.
Внимание! Атака!
Лошо. Губейки трезвия разум, губите и представа за разстоянието.
Ту е твърде малко...
Каква липса на елегантност! Вие сте пълни отрепки.
Поне като умирате, го направете красиво.
Фехтовачът е танцьор, а дуелистът - артист!
Крака... носът...
...и - задникът!
Господа рогоносци! Много поздрави вкъщи!
Този път го пипнахме. - Ако скочи, ще се удави,
ако не скочи... ...го бутаме.
Боже, горкият! Каква печална смърт!
Да се нагълташ с тая гадост...
Чакай! Виждаш ли това, което и аз?
Сторете път, иначе ви бутам. Дръпнете се!
Младоженката скоро ли ще е готова?
Стига, сух е. Побързайте, че свещеникът ще се напие.
Да оставим за утре, не бързаме. - Ще те оженя, хитрецо.
При принуда обетът не важи. - Важи и още как!
Беше обещал на мен. - И на мен, Фанфан.
Разбира се, на всички мои изгори.
Но, ако бях удържал на думата си към първата, нямаше да ви познавам.
Докато съм жива, друга няма да те има!
Стига, глупачке. - Тази комедия я отвращава.
Плаче от радост. - Грешите.
Виждал съм я да плаче от радост и Ви уверявам...
Тръгвай, защото ти ще заплачеш.
Още 6, господин полковник, а остава половин час.
Събрали сте само куци, сакати и пияници. Къде ще ги намерите?
Ако кралят ме прати в изгнание, ще идете да гребете по островите!
Не става.
По-добре е, но не става. Измислете ми нещо друго. С живец.
Кралят иска така.
Спасени сме, полковник.
Елате в полка на Аквитания - цветът на непобедимата ни войска!
Насам!
Къде отивате?
От Антилските острови Ви делят 19 минути, сержанте.
Отче!
Идваме за венчавка!
Отче! Знам къде е.
Идваме за венчавка. - Сватба? Не може така.
Първо трябва да пуснем съобщение. - Трябват младоженци и свещеник.
Не може така! - Разбира се, че може. Ако ли не...
Господи! Откъде се взе всичко това? Та аз не близвам и капчица!
Какво е това? - Намерих го случайно.
Знам и къде. Вдовицата Пимпен ми разказа.
Сплетни на дърти клюкарки!
Избирайте: или венчавате дъщеря ми, или ще Ви издам на епископа.
Щом имам избор...
Не искам да Ви виждам повече.
Елате, когато започнете да разбирате от военна музика.
Откъде ги извадихте тия? - От приюта Сен Жан.
Един гребен, малко ракия и - готово.
Добре дошли, деца мои. Сметката излезе, отиваме си вкъщи.
Липсва един. - Преди 1 час бяха 20.
Плюс седемте поклонници - 27, тримата неми - 30, джуджето - 31,
белгиецът - 32, петимата старци - 37. Липсва един.
Енорийският регистър...
...съдовете за причастие...
...молитвеникът... Няма ми молитвеника.
Е, да започваме.
Първо - имената. - Дъщеря ми Лизон,
дъщеря на метр Гийом дьо Мулен и Перин Дюбоа Кроазе.
А Вие? - Фанфан.
Фанфан кой? - Не знам.
Къде сте роден? - Не помня.
Родители? - Неизвестни.
Господин Никой от Никъде. - Прав сте. Сватбата е невалидна.
Една бъчонка със сливова. - А от мен - малиновка.
Добре, пишете - Фанфан, висок пет стъпки и половина,
роден в Париж. Бийте камбаните!
Не толкова бързо!
Поне имайте благоприличието да ни попитате съгласни ли сме.
Това е дреболия. - Само - по-бързо.
Лизон, съгласна ли си да вземеш за съпруг съпруга си Фанфан?
Да.
Вие, Фанфан, вземате ли за съпруга тук присъстващата Лизон?
Не може ли малко по-силничко?
Никога!
Дръжте го!
Оставихте го да избяга! Всички след мен!
Слушам Ви.
Отче... - Дъще...
Не съм Ви дъщеря. - И аз не съм Ви баща. Коя сте?
Аделин.
Прелестно име. Слушам Ви, дете мое. - Сложно е.
Търсят ме, за да ме оженят. - И Вас ли?
За един фелдфебел. - Значи Вас са търсели жандармите?
Не искам да ме продават като стока. - Браво! А кой иска да Ви продаде?
Баща ми. Чичо ми, де. Отгледа ме като баща.
Казах Ви, че е сложно.
А Вие какво правите тук? - И мен искат да ме оженят насила.
Но аз отричам плена на брака. Искам да остана свободен.
Дай ми ръката си. - Казах Ви, че не я давам никому.
Аз чета по дланта. Бъдещето не е тайна за мен.
Да се надяваме, че имам бъдеще.
Какво? - Дълголетие, сполука, любов.
Любов? - Казвам каквото виждам.
Нежна ръка, ръка на мързеливец.
Но за теб ще говорят дълго. - Спомена за сполука.
Ще станеш нещо като генерал. Или - повече. Някакъв военен.
Аз - военен? Да не си объркала линиите?
Сгъни си дланта.
Какво още? - Още нещо.
Виждам нещо, което е много по-важно от останалото. Но не знам...
Казвай, кое е това важно нещо? - Линията на сърцето. Любовта.
Разбира се. Имам известен опит в любовта.
То не е нищо, в сравнение с това, което те чака.
Прекрасно!
Офицерът ще срещне една красива особа, която не познаваше сутринта.
Жената на живота ти. - И не я познавах тази сутрин?
Да. Виждам щастие, цветя, лилии, гори, ловни сцени...
Замъци? - Много.
Мои? - На съпругата ти.
Не съм женен. - Ще бъдеш. Тя е с кралска кръв.
Обещаваш ми кралица? - Поне принцеса.
Дъщерята на краля?!
Да видим в изповедалнята.
А после - какво? - Изгубих нишката. По-късно.
Но запомни: първо - офицер, а принцесата - после.
Тук е. - Мръсница!
На последния ще дам обичайната заплата плюс 5 пистола.
Плюс три седмици двоен порцион.
Плюс отпуск за Коледа, Великден и Свети Луи,
плюс лятна униформа и 6 бродирани кърпички с монограм.
Е, изчерпах се.
20 секунди, още 20 секунди и нито секунда повече.
Ще ми разрешите ли да чета вечер в леглото?
Цяла нощ, ако искаш. 10 секунди...
Хванете го!
9, 8, 7, 6, 5...
Последното вакантно място! - Аз! Пишете ме!
Браво, младежо. Бройката излезе. Запишете се в списъка на чакащите.
Върнете ни го, това е зет ми. - Това е годеникът ми!
Какво ме интересува! - Ще те направя на пестил, мръснико!
Заплашваш кралски войник? Кралският войник е като краля.
Краля ли заплашваш? - Трябва да се ожени за дъщеря ми.
Ще я вземе след войната. Тя е 7-годишна, 4 години вече минаха.
Ако Лизон остане мома, ще те скопя!
Не се бой, Лизон. Твърде си хубава, за да не си намериш съпруг.
Я, желаещите да вдигнат ръце!
Баща ти ги уплаши.
Ти ме дари с един час наслада, а аз ти давам зестра.
Хайде, леваци, нека най-добрият спечели.
Който вземе кесията, взема момичето!
Леле! Това ли Ви е униформата?
В този цвят?
Съжалявам, но не става. Моите цветове са жълто и оранжево.
Нищо. Друг път.
Къде тръгна? - Ще остана на кралска служба,
но някъде другаде - в Пикардия или Сен-Е-Оаз, ще видя,
но не и в Аквитания.
Дано да Ви е срам. - Малко. Не много.
Ако ми помогнете, ще Ви опростя. - Първо - Вие.
Моля Ви, бъдете добър. Боли ме.
Отвратително! Що за маниери! - Хайде, развържете ме.
Обожавам ръцете Ви. - Не се връзвай.
Тя обещава луната на всеки. - Да. Луната е твоя закрилница.
Тя те пази от лоши влияния.
Чичо й я праща да дрънка. Взема по 1 пистол на калпак.
Войската не ме интересува, а останалото. Чети.
Не мога. Заради тоя глупак си загубих мисълта.
Моля те! - Не настоявай, магията се развали.
Ако искаш, аз ще ти разкажа края.
След бойни подвизи ще те произведат генерал.
Ще срещнеш непозната красавица и ще се ожениш за нея.
Опиянен от щастие, разбираш, че тази жена е дъщерята на краля.
Дъщерята на краля!
Закарайте я в параклиса. Ето. Останалото - при доставката.
Тя не бива да пострада.
А останалите? Ако се бият? - Убийте ги. Не искам свидетели.
Идат.
Какво става? - Нищо добро, мадам.
Не се бойте. Скитници. Хората ни ще ги прогонят.
Да се помолим, гълъбче. Само това ще ни помогне.
Коя иска да я понатисна? - Не бъдете вулгарен!
Ванда! Не Ви плащам, за да смучете само бонбони! Хайде.
Чухте ли?
Нападат жена!
Бързо ме развържи. - За да те заколят?
А Вие не чувате нищо, нали? - Нищичко.
Може би деца си играят на "стражари и апаши".
Извинете другарите ми, маниерите им са грубички.
Спестете си любезностите, по-добре кажете цифрата.
Ако не друго, имам бижута. - Само това, мадам.
Мерзавци!
Нападате беззащитни жени! Подлеци!
Сега ще ви науча как се живее. И как се мре!
Няма ли поне един да Ви отсрами?
За теб знам, но другите?
Подлеци! Всички сте страхливци!
Добрите решения идват винаги след задълбочен размисъл.
Само гледаме и слушаме. Като в театъра.
Не мърдайте оттук, връщам се.
Внимание, познавам всички удари. Пълен каталог.
У дарът Невер...
...Валомбрьоз...
...Сигоняк.
Толкова ли си страхлив? - Бъркаш, малката.
Има кураж, има и безразсъдство. Както - и хитрост, и стратегия.
Нюансите са безкрайни.
Ставай! Ти уби трима от хората ми и рани шестима.
Направих каквото можах.
Започваме ли?
Бива си те. - И теб.
Вместо да се бием, ела с мен. Четвърт от плячката ще е за теб.
Жалко. - Кое?
Не понасям похитители на жени да ми говорят на "ти".
Както - и бандити, разбойници и нафукани тъпанари.
Кофти удар, шефе!
Недейте, аз берях гъби.
Чувствителен съм и се стреснах от виковете.
Той струва цяло състояние.
Мускетът ми сам гръмна. Какво още искате?
Да разбера. - Не биваше.
Ти много ме разочарова.
"Познавам мъжете, намесата ти ще затъмни славата му".
Ако я оставите да избяга, Ви чака арест.
Няма от какво да се боите, дете мое, този младеж ни спаси.
Оправете се, Ванда!
Гледат Ви!
Благодаря Ви, бяхте чудесен.
А Вашите войници са същите мухльовци като слугите ни.
Горката ни карета. Поне да ни върнат конете.
Скромната ни кола е на Ваше разположение.
Зрелището беше вулгарно. - Извинен сте.
Тези цветчета там лилии ли са? - Да. Много моден десен.
И досега не се познавахме. - Нямахме честта.
Това е невероятно!
Предсказаха ми срещата, цветята. Липсва само... Имате ли замък?
Долу лапите, че ще Ви смачкам!
Дойката на детето. Полякиня е.
Може ли да видя детето? - Уви, обрекли сме я на Бога.
Как се казва? Тя си има име, нали? - Разбира се.
Вие как се казвате? - Фанфан.
Фанфан кой? - Само Фанфан.
Хубаво име. Ще го запомня. И ако мога да Ви бъда полезна...
Ако дамите благоволят...
Сержант Ла Франшиз.
Ако имате връзки тук-там, кажете две думи за мен.
Когато си само честен и храбър, без препоръки за никъде не си.
Господин Фанфан, елате!
Ето, награда за смелостта Ви. - Това лилия ли е? - Лале.
Кръщавам Ви. Фанфан става Фанфан Лалето.
Мъртвите и ранените - на две купчини!
Чу ли? Всичко, което ми каза, се сбъдна - срещата, лилиите...
Да не вярваш на небивалици? Казвала съм го на сто души...
...по пазари и панаири. Чичо ме кара да изкушавам наивниците.
Така си изкарвам хляба. С басни, с илюзии...
Басни, илюзии... Благодаря, Аделин.
Аз също имам подарък за теб.
Какво става?
Ако искат да ядат бой... - Това е кралски ескорт.
Нали няма да се биеш с целия свят, само защото си ми повярвал?
Къде са дамите от каретата? - Той ги спаси. Сам.
Арестувайте този човек. И - момичето. Откраднали са бижуто.
Не, ние видяхме всичко. Тя казва истината.
Той спаси маркизата и мадам Анриет...
...и маркизата му подари брошката. - В такъв случай...
Маркизата ли казахте?
Госпожа дьо Помпадур води мадам Анриет при баща й - краля.
Помпадур?! - Небеса! Дъщерята на краля.
Какво щастие! - Какво нещастие!
Щом не искаш фелдфебела, казваш му "Не", връщате зестрата и - край.
Но ще си остана мома. - За такава хубавица мъжете се бият.
Ти би ли ме взел? Една неграмотна циганка без родители и зестра?
Аз имам други ангажименти, знаеш. - Да, бе - принцесата.
Повтарям ти, че си го измислих. - Може би.
Само че всичко се сбъдна. Ти не го измисли, а го предизвика.
Подаръкът ти. Дай си ръката.
Даде ми го онази странна птица, за да си спаси кожата.
Това беше главатарят им. - Не, беше гъбар. Взе ме за бандит.
Ти никога не виждаш истината.
Мъжът в черно е организирал засадата. Сигурна съм.
На ръка ли му гледа?
Военна плячка. Твой е, не ми отказвай.
Добре, вземам го.
За спомен от теб.
Глупости! Продай го и върни парите на годеника си.
Какъв годеник?
Той не ми е годеник.
Госпожице Аделин!
Никаквица!
АКВИТАНСКИ ПОЛК
Не, не, много е религиозно, мирише на тамян, на миро, на чай.
Не съм доволен.
Вие не обичате армията, не обичате Аквитания.
Даже се питам дали обичате музиката.
Прослушване довечера след кашата.
Сержант! Къде са ми новобранците? Искам да ги видя.
Пристигат, полковник, следват ме.
Но какъв ужас ни сполетя в гората. Нападнаха ни разбойници. 30... 50.
Всичките ги избих. - Разкажете ми подробно.
Ами започнах от главатаря им, защото реших, че...
Оповестяват вечерята на войската? - Да, но ние казваме "Кашата".
Разбира се, като главнокомандващ е редно да я поделя с тях.
Кажете да ми донесат яйцата.
Яйцата на краля!
Зажаднял съм за сражение, маршале. Открихте ли подходящо място?
Великата битка трябва да носи велико име.
Има няколко стратегически места. Предложих Ви едно,
което получи и одобрението на врага и звучеше добре.
Ватерло? Плоско, вяло, мрачно.
Мрачно поле. Не. Но ще намерим нещо.
Да определим и деня. - По-тихо, сир.
Защо по-тихо?
Боя се от саботьори, сир.
Какви саботьори? - Предател. Ваш приближен.
Вие? - Не, сир. - Плашите ме.
Яйцата на краля! Сторете път!
Яйцата на Негово Величество!
Това. Това.
И - това. Не - това.
Не, махнете ги.
Този долен предател ми уби апетита. Мразя предателите.
Само да го пипна! Корсини! Вие отлично познавате свитата ми.
Проведете разследване.
Обикновено помага... - Стига! Съсипан съм.
Искам си битката до четвъртък. Сряда сутрин ще е идеално.
Какво оповестяват? Десерта?
Свирят сбор в лагера на Аквитания.
Сега той наброява 47 000 души според волята на Ваше Величество.
Добре. Много добре. Чудесно. Искам си яйцата. Пак огладнях.
Яйцата на краля!
Аз съм полковник Еме-Бонавантюр Клодион-Доминик дьо Ла Улет.
Полковникът е баща на полка. Един баща обича децата си.
Който много обича, много наказва. Яка Ви гърбина!
Обучението Ви ще ръководи фелдфебел Фиер-а-Бра.
Вие ли сте? Бъдете мил с Аделин, защото...
Кой се обади?
Кой? - Държите се лошо с нея.
Излез пред строя! - Извинете.
Име и номер! - Момент.
Значи Вие сте младежът, който сержантът е отървал наскоро?
Не е редно да наказваме протежето на верния ми помощник.
Неуважението пред... - Да не преувеличаваме.
Малко любезност не е излишна.
Ако оставим новобранците да ни се качат на главите...
От малко учтивост няма да станете ни по-хубав, ни по-умен, но...
Тишина! - Тогава замълчете.
Приближете се. У смихнете се. Хубави зъби.
Венците са здрави. Ушите - добре оформени. Обърнете се.
Хубав врат. Харесва ми.
Аз съм специалист по вратовете.
Войници! Ще форсираме подготовката. Защото предстои битка.
Битка значи мъртъвци. Искам безупречни мъртъвци -
гладко избръснати, добре вчесани и с лъснати ботуши.
Мъртъвци, които са чест за полка. И които се усмихват!
Вие сте на ред, господин фелдфебел.
Строй се! Вдигни брадичката! Погледът да е безизразен!
Торсът - изпъчен, раменете - също! Наляво! Ходом марш!
Почна ли се, тате? - Почна се, зайчето ми.
Първо: строева подготовка.
Ляв крак!
Сгъни! Изпъни! Свали!
Сгъни, изпъни, свали!
Изпъни го, бе, галфон!
Сгъни, изпъни, свали!
У скоряваме темпото.
Жалки, мокри кокошки!
Не докосвайте листата!
У статият нещо замлъкна, а?
Раз-два, раз-два.
Не се дръж като баба!
Раз-два.
Тук не си поплюваме.
Ангард! Готови за атака! Атака!
Ангард! Атака!
Как е, устатия? Омекна ли ти езикът?
Кръгом! Раз-два, раз-два!
Абе, вие сте пълни леваци! Кръгом! Бегом! Затвори кръга!
Сабята е приятел на сабльора. Той я лъска и точи така,
че - лист да падне отгоре й - да се разцепи на две.
Мускетът е приятел на драгуна. Той трябва да е толкова точен,
че да улучва на 40 тоаза... ...листо, обрулено от вятъра.
Кой се смее без разрешение? Бегом! Хубавичко ще ви дресирам!
Лигльовци! Раз-два!
Пушки - за почест! Пушки - на рамо!
За почест! На рамо!
При нозе!
Коляно - на земята. Вдигни! Клекни!
Стрелците - на колене! Легни!
Стани! На коляно!
Легни! Стани!
Стани!
Седни! Стани! Легни!
Ето това чаках.
Какво правите? - Отивам си, съжалявам.
Бях търпелив, но играта Ви не ми харесва.
Гласът Ви не ми харесва, ушите - също, както - и маниерите.
Но не се засягайте. Тук нищо не ми харесва.
Върнете се в строя! - Току-що го напуснах, драги.
Отказвате да се подчините!
Опит за бунт! Обида на командир!
Внимавайте. Имам свидетели. Моят тъст ще ги призове.
Какъв тъст? - Негово Величество.
Ще се женя за дъщеря му. - На краля?
Аделин му го предрече.
Транш-Монтан, в ареста!
На това музика ли му викате? Да не Ви виждат очите ми!
А ти - в кухнята!
Водят ги от Мисисипи да усвоят добри маниери,
а те само за простотии мислят!
Ах, какъв врат!
Постави се на мое място. Аз бих ти окачил медал.
А той иска да те затворя. - Имам дълга ръка.
Но неговата е ръка на убиец. Какво да правя с тези дечурлига?
Хубави са. - Те са най-хубавото нещо в полка.
Седни където искаш.
Сержант Ла Франшиз държи лавката. Ако имаш пари,
можеш да си поръчаш тютюн, вино.
Ако ли не, ще сърбаш войнишка чорба, от която и свинете повръщат.
Донеси ми нещо добро за тази цена.
Ако остане ресто, задръж го. - Държиш се като принц.
Свиквам.
Практически урок: преминаване на река. Мускетът - над главата!
Първа и втора редица - напред.
На един крак! На другия!
На единия! На другия!
На единия!
Открили сте я. Тревожех се, хубавице моя.
Пусни я и трай. - Кое от двете?
Пусни нея, ти трай! 4 дни наряд за неподчинение!
Свободно!
Казах - свободно!
Занеси това на един арестант. - Не.
Трябва да приготвя вечеря на децата и биберона на бебето.
Не съм ти слугиня. - Толкова по-зле за арестанта.
За пръв път случихме на такъв мил, забавен и хубав момък.
Как се казва? - Не го познаваш. Има се за принц...
...и за жалост се озъби на знаеш кого. - Дай на мен.
Иди да приготвиш биберона.
Прекрасна е.
Предлагат ми за нея луди пари. - Аз - също.
С Вас се договорихме. Ще Ви върна парите.
Нищо няма да ми връщате. - Благодаря, много мил жест.
Изръсих се 50 пистола. Искам Аделин и ще я имам.
Стига, драги, не купувате кон. И не ме слушате какво Ви казвам.
Чарът, маниерите, красивите цветя.
Цветята! - Това го мога.
Другото е трудно, но това с цветята го мога.
Добре ли спа? - Отлично.
А събуждането е вълшебно. Добър ден, прелестен будилнико.
Ако искаш нещо... - Имам всичко.
У единение, тишина, свобода. - В затвора?
Да, затворът е идеалното място. Тънеш в безметежна неподвижност,
полегнал върху ложе от мечти. Дори изпитвам глад.
А той е майка на изобретателността. - Ти си луд.
Госпожице Аделин, със затворника не се говори.
Ако Ви се говори, аз съм насреща. Дръжте.
Кромид лук! Чудесна идея! - Лалета, господине!
Моето цвете?! С какво право?
Дръжте, рекох.
Не обичам цветята, но жените ги обичат...
...и понеже Вие сте жена... - Те обичат и да ги ухажват.
Поетично го давате - цветята, жените... Продължавайте.
Вие сте... много хубава.
Браво! И - чиста. И - работлива.
Видяхте ли как й блести прането? - И - съдовете.
И шие вълшебно. Като магьосница. - Само срещу 50 пистола...
...господинът получава пълна серия Аделини. Прекрасна пералня,
невероятна миялня за съдове, кралица на шева и кройката...
...и готварска печка, която ще Ви грее дома.
Кажи нещо по-оригинално, де! - Знам ли... Просто - истината.
Вие сте не само хубава. Вие преливате от жизненост.
Душата Ви се отразява в очите Ви. Приличате на младо, смело животно,
чиста сте като изворна вода, свободна - като вятъра.
Мъжът, когото ще обикнете, ще е най-щастливият сред мъжете -
затова избирайте разумно. Не някой придворен, кюре или военен.
Покажи се, хитрецо. Ще ми се подиграваш, а?
Ще те разстрелям, ще те разчекна, ще те обеся, жив ще те изгоря!
На шиш ще те опека! Транш-Монтан! При мен!
Донесете ми ключовете! И свирете сбор! Бързо!
Това, което каза, беше красиво. И - много мило.
Знам, че искаше да го вбесиш, но ми стана приятно.
Не бива да го провокираш. Той е човек без въображение.
Убива, без да си поплюва.
Лани уби двама войници, защото ми намигнаха.
Слушаш ли ме, Фанфан?
Фанфан?
Хубаво. Щом ще се мусиш, муси се. Но си предупреден.
Бягство! Тревога!
Всички - на бойна нога! Заредете оръдията!
Бийте тревога! Открийте го!
Убивам без предупреждение! Тревога!
Не стой там. Скрий се! - Тук ми е добре.
Гледката към гръдта на Аделин ми допада.
Ако не бях верен на знаеш кого... - Глупак такъв!
Какво правиш там? - Подай ми сабята.
Твоята - не, но ето ти моята. А защо?
Благородник без сабя е като бик без рога.
Ето го. - Не сочете с пръст, господин Галфон.
Не е учтиво. - Той Ви се подиграва.
По-скоро - на Вас. Което изисква смелост.
Моля да ми разрешите да го... - Какво?
Да го изкормя! Да го скопя! - Прекалявате.
С радост ще го видя в действие. Но пазете врата му.
Стълба!
Къса е.
3 пистола за фелдфебела. - 5 - за парижанина.
Да опустееш, да изсъхнеш, вдън земя да се продъниш!
Може да добавите и "гръм да те удари".
Сбогом!
Отзад.
Фелдфебелът е мръсник. - Но е фелдфебел.
Колко още да чакам?
Залагам още 3 пистола. - Съгласен.
Да Ви помогна? - Не ме пипай!
Макар че...
Това редно ли е? - Не, но Версай би се забавлявал.
Нима ще чакате този грубиян да убие Фанфан?
Или обратното, дете мое. - Дано не се избият взаимно.
На тази възраст човек умира, без дори да се усети.
Добре ли сте? - Моля?
Видяхте ли докъде Ви доведе лошотията?
Всичко изпотрошихте. - Моля?
Как искате Аделин да се омъжи за човек с подобно поведение?
Моля?
Забравете Аделин и аз също ще Ви забравя. Съгласен?
Моля?
Дуелът е невалиден. - Защо?
И двамата са живи. - Все пак моят... Искам арбитраж.
Арбитърът съм аз. Невалиден е.
Да накажеш Фиер-а-Бра и да спасиш Аделин в един и същи ден е чудо.
При това разсмя децата.
Винаги съм прегръщал благородните каузи.
Държиш се като принц, а днес спечели приятел. На живот и смърт!
Полковник АБВГ дьо Ла Улет? - Аз съм.
"Заповед, издадена от нас, Луи, до нашата войска
Аквитанският полк е определен да обезпечи...
...защитата на Наше Величество.
Той трябва да се предислоцира незабавно край замъка Виллюн,
където решихме да разположим нашия генерален щаб".
Потегляме, деца мои.
Строй се!
Какво казахте?
По-добре е. По-добре, но лъха на чесън.
А аз искам да ухае на пудра. Флажолет - пудра!
Те лекуват всичко - измръзване, пришки, че - даже и срамни болести.
Сторете път!
Годеницата ми! Познах я! - Нали не си я виждал?
Очите на любовта, приятелю. - Нещо ми стана.
Понякога е добре да те цапардосат. - Подигравате ми се? - Моля?
Моля, моля, моля!
Разбирам, подигравате се с моментния ми недъг. Отлично!
Замъкът Виллюн! Кралят е там и дъщеря му ме чака.
Най-сетне! С краля умряхме от притеснение.
Нападнаха ни, драги Корсини. Пътищата Ви не са безопасни.
Всички пари отиват за войната. Горчиво съжалявам за случилото се.
Не сте пострадали, нали? - За щастие.
Благодарение на чаровен младеж на име Фанфан,
който ни спаси от разбойниците. Беше истински спектакъл.
Кажете на краля, че ще се видим утре.
Екипажът е на братовчедка ми. Върнете й го.
Анриет! В леглото!
Как само ми говори!
Своята звезда ли търсиш? - Не.
Тя е ето там.
Откъде знаеш? - Тя е моята.
Каня те... на сватбата си. - На сватбата ти?!
Казах "Да" на фелдфебела. - Това е нелепо! Той е простак!
Не се боя от него. Ще ми носи заплата всеки месец,
ще ме уважават, в църквата ще имам свой стол...
Свое име.
Госпожа Фиер-а-Бра. - Деца...
Ужас.
Да, той е глупав и зъл. Има такива кучета, но ги дресираш.
Ако съдбата ти е да дресираш зли кучета... Моята е там.
Сигурно някъде има по-достоен за теб от този дръвник. Търси го.
И аз хвърчах насам-натам, но открих късмета си благодарение на теб.
Аделин!
Всичко е тук, сир.
Тази карта на битката няма ли да издаде плановете ни?
Докъде стигнахме с предателя?
Напредваме. Псевдонимът му е Черният мъж, Блекман, Шварц...
Интересно.
Недостатъчно, но - интересно.
Копайте. Искам факти.
Стига, не ми се мотайте в краката. Хайде в колибката!
Закачаме се. Той ме обожава.
Чакам предложения за предстоящите маневри.
Класически боен ред, но с елементи на оригинална стратегия.
Обожавам оригиналните стратегии.
Десният фланг минава вляво.
А левият - вдясно.
А в центъра нещата са още по-изумителни.
Пипнахме ги! Пипнахте ги. Т.е. аз. А тази червена линия?
Линия на неуязвимостта. Само на 1 метър зад нея...
...сме извън обхвата на вражеската артилерия.
Сигурен ли сте? - Гюлле - 16 ливри.
Барут ББП от нашия доставчик - Баварски Барутни Погреби -
ударникът е английски.
Капацитетът на оръдието е изстрел на разстояние 150 метра.
Тяхната артилерия е тук. Линията е на 151. Ние сме отзад.
Пълна неуязвимост.
Браво!
Преди да си кажем "Лека нощ",
нека се помолим на армейския бог да ни помага утре.
Събуди се. Хайде, ставай.
Ама аз спя. - Вече не спиш.
Ако знаеш само какво сънувах... - Да побързаме.
Помогни ми, тежко е.
Стой!
Насам! Ето ги!
Не се бойте, това съм аз. Добър вечер.
Ванда, помощ! Тук има мъж! - Но защо викате?
Аз нямам лоши намерения. Спомнете си - Фанфан Лалето.
Не се приближавайте! Ванда! - Ама не викайте.
Аз Ви спасих в гората от разбойниците.
Ако се приближите, ще викам.
Ама не крещете така, не Ви отива, стават Ви бръчки.
Ванда! Маркизо! Помощ! Един мъж иска да ме отвлече!
Нищо не разбирам, просто дойдох да Ви поздравя.
Редно е все пак да се запознаем.
Ама успокойте се, ще погрознеете. Крещите като пуйка.
Бяхте толкова прелестна, а...
Добре, мадам, печелите. Бях Ваш горещ кандидат, но - край.
Аз край иска теб. Ясно?
Ама тая гъска няма спиране.
Господин Фанфан, Вие - тук?
Но какво става?
Дойдох на посещение, но тя потроши всичко.
Просто се страхува. - Обикновено не ги плаша.
Така не се влиза при девойка. - Спокойно, отщя ми се.
Насам!
След него!
Помогнете ми!
Господин шпионин, как си позволявате! - Ама моля Ви се, сир...
Кой Ви плаща?
Никога не съм знаел дали - Вие, или - Ла Улет.
Но, понеже повдигате въпроса, едно увеличенийце...
Не е много черен този черен мъж. - Душата му.
Сигурно е черна като катран.
Още един?! Този е по-черничък.
Кой ще ми обясни? - Аз, сир.
Макар и да изглеждам неугледно, съм бял като сняг.
Забавен е.
Аз спасих дъщеря Ви, сир. - Коя дъщеря? От какво я спасихте?
От разбойници в гората. Завчера. - Анриет? Дъщеричката ми?
Защо нищо не ми се казва?
Благодаря. Заслужавате награда. Какво искате?
Проникнах в замъка с намерението да поискам ръката на дъщеря Ви.
Да се ожените за нея? - Вече - не, сир.
Викове, крясъци - не, благодаря. - Не искате дъщеря ми?
Съжалявам. Пък и не съм от добро потекло,
не обичам лова, излъгал съм се, случва се - грешка на младостта.
Не се сърдете. До скоро. - Щом не е зет, отново е шпионин.
Утре го обесете със съучастника му.
Край! Заловиха го!
Шпионинът! Мъжът в черно!
Пипнахме го! Знаете ли кой е? Парижанинът. Прословутият Фанфан.
Утре - кръц Лалето!
Господин полковник! Знаете, че съм човек на честта.
Окажете ми честта да изпълня екзекуцията.
Безплатно, заради удоволствието... - И - честта.
Имам опит. Тате беше дърводелец, а братята на мама - палачи.
Тогава съм съгласен. С неохота, но...
За бесенето искам цигулки. Само цигулки.
Отчаян съм. Светът ми се усмихваше,
щях да имам семейство, служба, съпруга... А сега - нищо.
Трудно е с хората. Ядат, когато искат, спят, ловуват, където искат.
Ние сме хора от друга черга. - Който е жаден, да вади парите.
Коя е жената на живота ми? Защо се бави?
Ти? Разбира се.
Значи ти си моята съдба.
Не исках да ти кажа от страх да не те изгубя,
а те губя в мига, когато го казвам. - Какво?
Никога не съм обичала...
...и не знам дали чувството, което ме прави тъй щастлива и нещастна,
е любов.
Често съм го казвал, но това, което изпитвам сега, е ново за мен.
У дари ме гръм и му благодаря за светлината, с която ме озари.
Правилникът за лавката е 2 минути. След минута ще станат две.
Не на мен тия. Познавах майка ти и може и аз да съм те направил.
Така че си заври правилника отзад.
На, пийни да се освестиш.
Защо веднага не те видях такава, каквато те виждам сега?
Благодарение на нощта, затвора, страха...
Трябва да помъдряваме млади. На 20 години да си като 50-годишен.
Ще знаем най-важното. - Най-важното от кое?
От живота. Да различаваме доброто, злото, истината, лъжата...
Жените и онази, единствената, Аделин.
Моята Аделин. - Моят Фанфан!
Колко тъжно е да напуснеш живота, преди да си се наживял.
Ако надникнеше в сърцето ми, щеше да видиш образа си,
запечатан там завинаги. - "Завинаги" свършва скоро, любими.
Прекрасно е да имаш няколко часа да си щастлив, докато другите спят.
Не всички спят.
Вървете си, деца. Представлението е утре.
Дойдохме да видим убиеца. - Какъв убиец?
Махайте се, сополанковци! Убиец...
Искат да ни разделят без съд, без доказателства. Не го приемам!
Искам да живея щастливо с теб.
Остани, имаме толкова малко време. - Именно.
Искам сезони, години.
Ще ида при краля да го помоля. Още тази нощ.
В ума му е само войната.
Всичко е по моя вина. Ще поправя нещата.
Ей, не оставят човека да поспи. - Утре ще спиш.
Трябва да настигнем Аделин. - Кой ключ?
Не викайте, мадам, умолявам Ви! Искам да спася мъжа, когото обичам.
Кой е той? - Познавате го.
Този, когото кръстихте Фанфан...
Лалето? Разкажете ми всичко.
Бедно дете! Дори да Ви повярвам, Луи няма да промени решението си.
Покажете ми стаята му. - Невъзможно! Той е кралят!
Никой няма право да го безпокои до сутринта, освен...
Елате.
Вие?! - Въпросът не търпи отлагане. Ето.
Оставям Ви в добри ръце. Благодаря, ще Ви се реванширам.
Идвате да молите за милост? - За аудиенция.
Трудна работа. При това - нощна, и то - при краля...
Как ще убедиш краля да пусне онзи шпионин?
Той не е шпионин, ще го докажа. - И как?
Като разоблича истинския предател. Видях го.
Той даде на Фанфан едно бижу, за да го пощади. Един пръстен.
У Вас ли е? Искам да го видя.
Дай. Ще го занеса на краля. - Не, аз.
Продай ми го. Обожавам бижутата. - Не се продава.
Всичко се продава. Пръстенът, аз, ти. Кажи цената.
Подарък ми е. - Добре. 10 000.
Спомен е. - 20 000.
Много държа на него. - Бива си те.
Обожавам пазарлъците.
Покоите на краля!
Тук се чука. - Именно, госпожо. Търся съпругата си.
Третата врата вляво.
Аман от поляци!
Човекът в черно от гората! Той е предателят!
Искам обяснения. Тази врява, поведението Ви, това обвинение...
Сир, залових тази крадла.
Аз я доведох при Вас. - Но я хванах да ми краде пръстена.
Ти ми го даде в гората! - Каква гора? Мразя горите.
Познавам камъка. Подарих Ви го преди 2 години.
За рождения ми ден.
А как попадна в ръцете Ви? - Този костюм е на мъжа в черно.
Не мога да повярвам. Но - защо?
Флорини, лири, шилинги. - Трябва единна валута!
Всички предатели обичат златото.
Не само него, братовчеде. - Братовчед?
Кралете не са ли братовчеди? - Вие не сте крал. - Но ще бъда.
Ако изгубите битката, Австрия ми дава короната на Либербидарунщайн.
А аз издадох всичко: часа, мястото, паролите.
Хванете негодника!
Приближите ли, ще я убия.
Вие не ме обичате, но и аз не Ви обичам.
Стража! Да обкръжат замъка, парка! - Ще избяга.
Добре, че е пълен. Не бях забелязал, че в рова има вода.
Проклятие! Не мога да повярвам! - Фанфан!
На конете!
Къде ме водите? - Ще бъдете моя кралица. По-бързо!
В името на краля!
Карам болна жена.
Хайде, по-живо!
Къде ме водите? - Ще станеш моя кралица.
А ако откажа? - Ще те дам на австрийците.
Да ме разстрелят? - Те бесят жените.
Върви, стига си дрънкала!
Ще Ви кажа паролата на аквитанския полк.
Знам я. "Помози Бог".
Тогава - на пикардийския. - "Бог с нас".
А на Бургундия? - "Слава на Бога". Знам всичките.
Франш-Конте: "Всемогъщи Боже", Шампан: "Господи помилуй".
Аз съм професионалист, малката. И не спирай повече!
Аделин! - Фанфан!
Спокойно, бе, аз съм Корсини.
Повикайте Кьонигсек. Хайде, по-живо!
Не тъгувайте, мила. Той не го заслужава. Фанфан Лалето!
Смешно име за мъж. Цветето се помирисва и се хвърля.
Трябва да се интересувате от мъже с бъдеще.
Не вярвам на мъжете. Само на него.
Не вярвам и в бъдещето, ако не е с него.
Ще трябва да го прежалите. Вашето лале...
Недейте, глупачке!
Ако скочите оттук, ще се убиете.
По-добре смърт, отколкото живот без него.
Хубава фраза, но сте заслепена.
За какво е животът, ако не можеш да видиш любимия си?
За какво са ти ръце, ако не можеш да го погалиш...
...и прегърнеш?
Ако не усещаш уханието му, защо ти е да дишаш?
Стига, ще ме разнежите.
Без любов сте изгубен, Корсини.
За момента съм по-скоро победител. - Сълзите ми ще са Вашата победа.
Стига, успокойте се!
Можете да умрете малко по-късно, ако искате, лично ще Ви убия.
Давам Ви честна дума. Е, поне дума.
Фон Горзини!
Мърсувате с госпожицата, а?
Не. Тя е шпионка дебютантка, обучавам я.
Фон Горзини! Много благодаря за предателство!
Елате при картата да Ви покажа нашето начинание.
Тук - Къмбърланд - англичани, тук Ингълдсби - шотландци,
а тук - навсякъде Кьонигсек!
А тук? - Тук - французи!
Французи - капут!
Ти дадеш сигнал за клането. - Битката ще започне по Ваш знак.
Синьо: отсрочка до утре.
Жълто: епидемия.
Червено: напред. Атака!
А бялото?
Капитулация. Той не иска и да чува за това.
Трябваше да мина! Горе ръцете, всички!
Какво туй? Аз - пленник? - Именно, цялата група.
Хвърлете шпагите!
Разоръжи ги, завържи ги, обичам те! Обожавам да ти го казвам!
А аз обожавам да го чувам, любими.
Размислих, връщаме се в Париж. Ще живеем там.
Животът там е скъп. - Кой Ви пита?
Мога да Ви помогна. Знам къде крият съкровището.
Ще открием страноприемница. "Златното лале".
По-скоро "Конопеното въже". - Нахалство! Каква е тая навалица?
Спасителю! Ще Ви направя капитан. Залових предателя, мъжа в черно.
Свършен си. - Моля?
Луд ли сте? Предателят е той! - Съжалявам, скъпа, но той загуби.
Готови... - Глупак! Поне веднъж помислете.
Защо сте тук? Защото го гонехте. А защо?
Защото го видяхте, че идва тук. А преди него - кой? Аз!
Пленница на предателя, който търсеше господарите си.
Вярно. - А кой го гонеше, магаре?
Всеки има право на грешка според Женевската конвенция.
Драгуни, на помощ!
Аделин!
Е, къде е врагът? - Навсякъде, където не трябва.
Това е дело на предателя Корсини.
Шотландците, сир.
А ние - нищо? Поне химн да имахме!
Очевидно сме изгубени. Имаше друга дума...
Победени? Прецакани?
Свършени. Спукана ни е работата.
Маршале, какво чакаме, за да нападнем?
Ако ще мрем, да мрем достойно!
Врагът трябва да даде сигнал за бой от кулата Цигенгюткциг...
...според протокол 1028, с анекс от 1 477 и изменен миналата седмица.
Този го познавам.
Това е нашият Фанфан.
Аз съм Корсини.
Ще даде сигнал за атака!
Срежи флага!
Трябва ми ризата ти!
Дръж!
Това е краят, Лале. Вашият.
Краят на Вашата любов, на Вашия крал и на Вашата армия.
Помолете се. На "три" ще сте мъртъв. Едно...
...две...
Това бялото, което се вее там, знаме ли е?
Какво е това?
По-скоро е риза. При това - бяла.
Това е добър знак, нали? - Нещо повече. Вие сте победител.
Просто така? Без бой? - И - без нито един загинал.
Това брои ли се? - Несравнимо постижение,
за което ще говорят и след векове. - Лесната победа не носи слава.
Това беше умно. Запишете го.
Господине, каня Ви в свитата си до края на тази изтощителна война.
Ще сте неин член, понеже отказахте да станете член на семейството ми.
Какъв талант! - Какъв врат!
Каква загуба! - Да не му беше въртяла номера.
Приятелю, ще Ви направя мой личен генерал със замък, карети и пенсия.
Нали няма пак да ми откажете? - Стига ми, че ме нарекохте приятел.
За другото, човек трябва да е господар на съдбата си,
а моята е да се оженя за тази жена, която ще бъде моята кралица.
Тя ще царува върху три арпана земя, моето сърце...
...и колкото деца Бог отреди.
Какъв късмет имате, че можете да правите каквото Ви душа иска.
Музика!
Моят химн! - Има живец!
С края на тази история...
...в цяла Европа се установи период на пълен мир,
който продължи 18 месеца или 18 дни - вече не се знае,
но е всеизвестно, че мирът никога не трае достатъчно дълго.
Освен - за Аделин и Фанфан, които живяха щастливо...
...и имаха много деца.
Режисьор: ЖЕРАР КРАВЧИК
С участието на: ДИДИЕ БУРДОН
ЕЛЕН Дьо ФУЖРОЛ
МИШЕЛ МЮЛЕР
ФИЛИП ДОРМОА
ЖАК ФРАНЦ
ЖЕРАР ЛАРОШ ГИЙОМ ГАЛИЕН и др.
Сценарий: ЖАН КОЗМО ЛЮК БЕСОН
Музика: АЛЕКСАНДЪР АЗАРИЯ
Оператор: ЖЕРАР СИМОН
Превод и субтитри: МАЯ ИЛИЕВА
Редактор: БОРЯНА БОГДАНОВА
DVD subtitle Rip Donlon